Nej! Nej, nej, nej. Må vi få fuldt lys på?
Nej, nej, det hjælper ikke. Må vi få den stærkeste belysning?
Østberlin, 1956.
Chausseestrasse 125. Bertolt Brechts bopæl.
Selv min ungdomskæreste, som jeg var meget forlibt i -
- og som gled mig af hænde på grund af min besynderlige ligegyldighed -
- forekommer mig i min erindring som en person i en bog, jeg har læst.
Bidi i Beijing.
I Allgäu Bi.
"God," siger han. "Morgen," siger hun.
"Jeg kommer lige efter Goethe," sagde han engang.
Det var lidt indbildsk sagt. Sådan oplevede jeg det ikke dengang.
Sommeren 1917. Gymnasieeleven Brecht har en aftale med Paula Banholzer.
Endelig. Han havde en sang med til hende.
Hvorfor skriver De den slags? "Vader gennem helvedsglød".
Det er kun en sang, frøken Paula. En leg.
Helvedsglød spøger man ikke med. Er De ikke bange for at havne i ...
- Evig ild, mener De? - Nu ler De igen.
- Tror De da ikke på Helvede? - Jo. Og også på Himlen.
Den er i hvert fald at foretrække.
Men Helvedes syndere hos hr. Lucifer er nok et mere spændende selskab.
Er der ikke noget, der er Dem helligt?
- De og jeg. - Skulle vi være hellige?
Betydningsfulde. Noget særligt.
Jeg er ikke noget særligt. Jeg er slet ingenting.
Det kan der laves om på.
Jeg er katolik. Bare så De ved det.
- Hvad med Dem? - Jeg læser meget i Biblen.
Det er en herlig bog. En kraftfuld bog.
- Men også en ond bog. - Den hellige skrift?
Ja.
Da blev jeg forskrækket. Jeg løb min vej.
Han kunne ikke have indhentet mig.
Jeg var så forfærdet over, at han havde vovet det.
Bagefter beklagede han det, og så forligede jeg mig med det.
Jeg var jo helt uden erfaring med al den slags.
Så slog vi en paraply op, og så ...
Så var han lykkelig, fordi han kunne kysse mig. Så var han tilfreds.
- Skal vi ikke være dus? - Eugen.
Nej, ikke Eugen, men Bidi.
- Og du hedder nu Bi. - Hvorfor Bi?
- Bittersweet. - Bittersweet!
Det er engelsk. Sådan var jeg. Både bitter og sød.
Det havde han valgt.
Det passer måske.
Det var bittert, fordi jeg var så lidt modtagelig for hans tilnærmelser.
Det var bittert for ham.
Jeg vil have, at du skal være min. Alle skal have det at vide.
Men du må ikke gå med andre.
Han var voldsomt irriteret på mine andre tilbedere -
- og satte mig stævne på sit værelse, hvor jeg sad forskræmt i et hjørne.
Han snakkede i mindst en time og holdt foredrag.
Senere sagde han, at han havde været bange for, at jeg skulle gå.
Augsburg under 1. verdenskrig. I 1914 gik de ivrigt ind i krigen.
Brechts ven Caspar Neher meldte sig frivilligt.
Brecht skriver et teaterstykke. "Baal" bliver til.
Har en dame fede hofter
skal hun med i det grønne græs.
Trussen ryger op i luften.
Solskin, det er mig tilpas.
Ja, der har vi Baal.
- Han slubrer kvinderne i sig. - Også mændene.
- Kasserer dem, når de er fordøjet. - Han er ligesom livet, Cas.
Det kender ikke til moral.
- "Baal" kan gøre dig berømt. - Også dig.
Jeg har brug for dig.
Besynderligt. I næste uge lever man måske ikke mere.
- Jeg har planer med dig, Cas. - Jeg var lidt nysgerrig på krigen.
- Derfor meldte jeg mig frivilligt. - Nu ved vi bedre.
Ja. Der bor døden.
Man kan se den hver dag.
Den flår mennesker i stykker. De døde trædes ned i mudderet.
Elleve klassekammerater er blevet indkaldt.
De er parat til at ofre livet for fædrelandet.
Dulce et decorum est pro patria mori.
Det er skønt og ærefuldt at dø for fædrelandet, siger den ædle Horats.
De har alle, mine herrer, glimrende forklaret disse ord i Deres stile.
"Det ville være mig den højeste lykke at gøre min pligt -
- og dø heltedøden ved fronten." Wiedemann.
Ja.
Sæt Dem.
Brecht. Rejs Dem.
Læs.
Der.
"Udtrykket, at det er skønt og ærefuldt at dø for fædrelandet -
- kan kun opfattes som propaganda.
Afskeden med livet er altid hårdt, i sengen som på slagmarken.
Især for unge mennesker i deres ungdoms vår."
Hvad er det for et lurvet, materialistisk menneskesyn?
Uden idealer.
Sagde han, hvad mange tænkte?
Det er nok for meget sagt, at mange tænkte sådan.
De fleste magtede ikke at udtrykke, hvad de inderst inde tænkte.
- "Kun tåber er så indbildske ..." - Jeg kan ikke høre noget!
"Kun tåber er så indbildske -
- at de kan tale om et let spring gennem den mørke port -
- og kun så længe de tror at have langt til deres sidste stund."
Ti!
Det er en nedrig forhånelse af Deres skolekammeraters offerdød.
Dermed har De lagt Dem ud med alle. Nu er det op til skolekonferencen -
- om De kan blive på denne skole.
Brecht, De skuffer mig.
Gud hjælpe Dem.
De vil bortvise dig fra skolen. Vi kan ikke fortælle din mor det.
Hun har det slemt nok i forvejen.
Eugen! Hvad tænkte du dog på? For himlens skyld.
Det er sandt.
Tecum philippos et celerem fugam. Horats flygtede.
Man kan ikke sige alt, hvad man tænker.
Lyt til din fars råd.
- At man ikke må sige sandheden? - Hvad ved du om det?
Da krigen begyndte, skrev du helt andre sandheder.
"Vi tyskere må nu tage vare på vores ære og frihed -
- og det er alle ofre værd."
Det stod i avisen. Da blev jeg stolt.
Ved du, hvad dine nye sandheder betyder?
Hverken studentereksamen, lægestudium eller frinummer.
En attest på min hjertelidelse, så kasserer de mig.
Nej. Efter bortvisningen bliver du straks indkaldt og havner ved fronten.
Der gøres ingen undtagelser mere. Man gør sin pligt.
Og du? Hvad laver du her?
- Jeg skriver. - Ja, du skriver og skriver.
Du føler dig hævet over os andre. En digterspire.
Hvad skal det ikke ende med?
"Jeg vil være berømt. Jeg vil vise verden, som den er.
Men som den rigtig er."
De har gjort plads til dig under Goethe og Schiller.
Ja, jeg er den næste.
"Jeg er den næste. En dag vil jeg stå der."
- Troede De på det? - Ja, afgjort.
Han sagde altid, at han var det tyske sprogs sidste digter.
Det sidste tyske geni.
Godtfolk, hør på min historie
som sig nylig udspillet har
og som jeg troligen beretter.
Lad os et eksempel se.
Sådan skal det være på teatret.
En gadesanger sætter det hele i gang. Eller en slags konferencier.
En klovn kommenterer "Hamlet". "I næste omgang begår han en fejl."
Ja, han får knockout.
- Se, tyksakken flyver som en due. - Der er sus i skørterne.
Gøgl forandrer folk.
Vær du glad for, at du kan komme til nødeksamen.
"Det var en krigsforvirret ung mands handling," sagde de.
Andre er kommet i galehus for det samme.
De har brug for mig.
- Er det Dem! - Frøken Röcker. Tilbage i familien?
Det står skidt til med fru Brecht. Hun kan ikke passe huset.
Jamen, hr. Neher.
Eugen har slet ikke hørt fra Dem fra fronten.
Hvordan er det gået? Sæt Dem her hos mig.
Eugen rejser til efteråret for at læse til læge i München.
Så får min bror frinummer i militæret.
Mig tager de forhåbentlig næste år.
Hvordan har De det?
Når jeg sidder i solen, får jeg lidt kræfter tilbage.
Det hjælper på smerterne. Jeg er efterhånden kun en tilskuer til livet.
Jamen dog. Opstanden fra de døde?
- Frøken Röcker ... - Og min far?
- Hvad der var engang ... - Kan der blive igen.
Lægerne har undersøgt mig. Egnet til krigstjeneste.
- Sikke en betegnelse. - Det står i marchordren.
- Jeg kommer ikke til begravelsen. - Hvis skæbnen vil det?
Skæbnen? Cas, krigen og hele det blodbad er et kæmpestort bedrag.
Jeg tror, at hele livet er et bedrag, Eugen.
Jeg så for nylig en edderkop.
Den udspænder sin tråd fra sted til sted.
Den klatrer op og ned ad den.
Dens væv er så smukt.
Den bærer tråden i sin krop. Den kan komme overalt med tråden.
Cas, hør på mig. Du har det stadig.
Nej, jeg har det ene ben i graven.
Jeg har allerede været i graven fastklemt under bjælker.
- Levende begravet. - Jeg kunne knap røre mig.
Det var helt mørkt. Jeg kunne ikke skelne dag fra nat.
Og når du er kreperet, så kommer ormene.
Først kommer rotterne.
Vi ligger ved floden Lech i solen. Lader os drive ud i vandet.
Kigger op i den klare, sultne himmel, om aftenen ultraviolet.
Og spidsborgerskabet ligger tappert i sengen og snorker.
Og Paula? Hvordan står det til med hende?
Din nysgerrige pastor. Grusom.
Paula må snart til skrifte.
Har en dame fede hofter
skal hun med i det grønne græs.
Trussen ryger op i luften. Solskin, det ...
... er mig tilpas. Bider damen i ekstase
tørrer jeg med det grønne græs.
Mund og bid og skød og næse.
Renlighed gør mig tilpas.
- Det er grusomt. - Hvad er grusomt?
Jeg skal jo af sted igen. Du også. Bert er fritaget som lægestuderende.
Maler Neher, vi to har stadig noget sammen.
Tænk over det. De graver dig ikke ud en gang til.
Tre, fire ... Viser damen gode takter
fyrig, når hun giver den gas.
Giver jeg hende hånd og smiler.
Venlighed er mig tilpas.
Baal holder til i et loftsrum, og nu slæber han Sophie ind i favnen -
- som om han havde bortført hende lige fra gaden, forstår du?
Sophie ånder tungt. Baal siger med ligevægt:
"Kan De ikke få vejret?"
Sophie: "Jeg ved ikke, hvad der er i vejen."
Hun støtter sig til væggen. Baal: "Det ved jeg."
"Sådan er det om foråret. Det bliver mørkt, og du får færten af mig.
Sådan er det med dyr."
Dyr? Skal det siges i folks påhør i teatret?
Ja.
Baal smækker døren i og går hastigt hen til hende.
Tager Sophie i armene. Sophie stakåndet:
"Slip mig. Du er så grim. Så grim, at man bliver bange."
Baal: "Jamen så ..."
"Så gør det ikke noget."
Baal kysser Sophie.
Sophie: "Nej. Nej.
Ved du, at jeg aldrig har ..."
"Der har aldrig været noget, hvor jeg er."
Baal fører Sophie hen til sengen.
De sætter sig.
Baal:
"Du skal elske mig. Det er derfor, jeg har hentet dig."
Nu skal jeg hjem.
- De venter på mig derhjemme. - Ja, det må du hellere.
- Sender de dig på landet igen? - For at hamstre?
- Ja, det er det, jeg mener. - Ja, hvad så?
Han havde et værelse i München, i Schwabing.
Han bad mig lægge mig op på hans værelse. Han skulle til forelæsning -
- og ville hente mig til frokost.
"Kære Cas. Sagen Bittersweet nærmer sig en katarsis -
- der bør være overstået, når du læser dette.
Hun lader til at ville det.
Med Guds hjælp. Og min."
Bidi?
Nej ... Nej, Bidi.
Nej.
Og så spiste vi, og desserten bestod af blåbærvafler.
Tænderne og læberne blev helt blå.
Han lo, da han så det -
- og pludselig kyssede han mig midt på munden på åben gade.
Jeg blev igen blameret og skammede mig.
Men ham passede det godt.
Fra da af kunne jeg ikke blive fri for en vis skyldbevidsthed.
På den anden side holdt jeg nu meget mere af Brecht.
Nu begyndte vores bedste tid.
"Kære Cas. Bittersweet, som jeg nu helt besidder, hende må du male.
Hendes menses er udeblevet. Jeg har naturligvis ikke passet på.
Det ville have dæmpet glæden. Jeg er heller ikke tarokspiller.
Jeg kan ikke holde min trumf tilbage."
- Bare du nu kommer hjem igen. - Jeg skal nok komme hjem.
Jeg vil slås for, at krigen ikke kommer her til Tyskland.
Pas godt på dig selv. Og kom helskindet tilbage.
Mine instruktører siger, at jeg er den bedste soldat blandt rekrutterne.
En god soldat indser faren.
Jeg har skrevet et brev til dig og et til mor.
Tak for alt.
- Pas på dig selv. - Jeg skriver til dig fra fronten.
Jeg er bekymret for ham. Han sværmer for sin helterolle.
Det bryder jeg mig ikke om at høre. Endnu står fjenden ikke på tysk jord.
Nu gælder det en ærefuld fred.
Ære, pligt, fædreland.
Og hvad så? Heltedøden.
Hvordan er det, du ser ud? Du har ikke engang bælte på.
- Det er blevet væk. - Og hvad er det for sko?
Jeg er jo kun samarit og plejer mine gonorrépatienter.
De har deres sår fra en helt anden slagmark.
Da krigen gik ind i sin fjerde vår
og ingen udsigt til freden bød
da tog soldaten sit banesår
og døde sin heltedød.
Man så den lægelige kommission
af sted mod kirkegården gå.
Med deres signede spader
opgrov de den faldne soldat.
Med tjimdada og farvel og tak
med dame og hund og præst
og midtiblandt den døde soldat
som et fordrukkent bæst.
Stjernerne lyser ikke for evigt.
Der kommer en morgenglød.
Men soldaten gør igen sin pligt
og går mod sin heltedød.
Over to millioner soldater faldt ved fronten. To millioner forkrøblede.
Og 426.000 døde af sult derhjemme. Krigen var tabt.
Tidehverv!
I november 1918 bryder kejserriget sammen ved en revolution.
Revolutionens venstrefløj vil styrte den kapitalistiske samfundsorden.
Den socialdemokratisk ledede unge republik kalder militæret til hjælp.
I Berlins pressekvarter kæmper hæren mod Spartakus.
Hvad er der i vejen? Ud med det.
- Jeg er nødt til at rejse. - Rejse?
Vores barn ... Det må ikke komme til verden her.
Jeg blev heller ikke spurgt. Jeg blev bare gelejdet væk.
- Bussen kører kun én gang om dagen. - Ja, man hænger fast her.
Jeg må ikke vise mig i Augsburg.
På grund af skam.
Hvad med barnet?
Vi finder nogle plejeforældre, og om et år må jeg måske komme hjem igen.
Da var barnet ikke født endnu. Han kom mindst hver fjerde uge.
Han sov i værelset ved siden af. Engang gik jeg derind ...
Da havde han det frygtelig dårligt.
- Hvad er der i vejen? - Mit hjerte!
Han var bange. Det bliver man jo med hjerteproblemer.
Han var frygtelig bange. Så lavede jeg omslag til ham.
Han sagde, at det blev lidt bedre, og efterhånden faldt han til ro.
Engang lukker jeg den skuffe op ...
Og så er der penge nok i den.
Det gav mig noget at tænke på, for jeg havde ikke set den slags før.
Så, så.
Feuchtwanger! Feuchtwanger er ved at læse min "Spartakus".
Han har et navn i München.
Hvis han kunne foreslå det til teatret ...
Hvis han kunne foreslå det ...
Caspar Nehers dagbog. Marts 1919.
"Var sammen med Bert i dag.
Vi slog fast, at Bert var et geni. Og jeg med.
Vi tror på vores geni, som den druknende på halmstrået."
De studerende Brecht og Neher pendler mellem Augsburg og München.
De bifalder, at de revolutionære i München grundlægger en rådsrepublik.
Da kommunisterne overtager magten, marcherer hæren ind.
Brecht og Neher ser, hvordan militæret med støtte fra højredrejede frikorps -
- slagter rådsrepublikken. Brechts bror havde tilsluttet sig frikorpsene.
Walter, du behøver aldrig sætte livet på spil igen. Spartakus er færdig.
Du ville aldrig sætte livet på spil.
Nej. Aldrig.
Og slet ikke for frikorpset.
Skynd dig hjem til din studenterhybel. I går stak de en vagtpost ned her.
Kammeraterne er rasende.
Ud!
Ud! Ud!
Ved Theresienwiese lå der flere rækker af fjendtlige faldne.
Man havde gjort kort proces med dem.
Vi måtte se på, at vores folk skændede de døde på det grusomste.
De med blod, møg og urin besudlede havnede i massegraven.
I 1984 fortalte Walter Brecht mig om det.
Hvordan oplevede han forstyrrelsen af vågestunden?
Som ufattelig blasfemisk og uforskammet.
Sådan oplevede jeg det. Og jeg ville lyve -
- hvis jeg sagde, at jeg så meget anderledes på det så længe efter.
Denne provokation af alle i huset, der var ramt af sorg -
- for på en måde at dække over sine egne følelser. Sådan var han.
Tyve vintre truede hende. Hendes lidelser var legio.
Døden var undseelig over for hende.
Jeg skulle på arbejde -
- og da sad han klokken syv på gelænderet ved voldgraven.
Så sagde han: "Jeg må skrive et digt til min mor."
Åh, hvorfor siger vi ikke det vigtige?
Lette ord var det. De lå lige på tungen.
De faldt ud med latteren, og nu er vi ved at kvæles i dem.
- Har De nogensinde set ham græde? - Nej. Nej.
Kan De ikke forestille Dem, at Brecht kunne græde?
Nej, det kan jeg ikke.
Notesbog 1921. Titelblad.
"Hårdhed!"
Han kunne le af skadefryd.
Men ... Det kan jeg ikke forestille mig.
Kærlighed er et sigøjnerbarn. Den kender ej til lov og ret og skel.
Om du mig elsker ej, jeg elsker dig.
Men elsker jeg, så var dig vel.
Om du elsker ej, jeg elsker dig alligevel.
Han kom bare ind i min garderobe og gav mig komplimenter.
Han talte og talte.
Jeg så, at jeg fandt ham sympatisk. Så tog han mig med ud at spadsere.
Og talte og talte.
Men elsker jeg, så var dig vel.
Og dermed siger vi farvel.
Jeg skal nok tale med teaterdirektøren om Deres stykke.
Men Deres titel, "Spartakus", antyder en forkert politisk tendens.
Min krigsveteran tager kun parti for sig selv, for den brede borgerlighed.
Fordi den ikke er politisk skolet.
- Marta har et godt forslag. - "Trommer i natten".
- Det kunne jeg selv have fundet på. - Det tager vi.
Godnat.
Hr. Feuchtwanger! Jeg vil være Dem evigt og hjerteligt forbunden.
- En hund er han nu. - Han er altædende.
En menneskeæder. På sin egen måde.
Er den ægte?
- Livet er trods alt værd at leve. - Ja.
De dansede æggende med fru Feuchtwanger.
- Meget sanseligt. - Men så gik jeg fra hende.
Og kom hen til mig.
Og vi dansede.
- Kind ... - Mod kind.
Meget sanseligt.
- Hvorfor ville De hjem før midnat? - Fordi det er min fødselsdag i dag.
- Tillykke. - Nu er jeg blevet 23 år.
Jeg er noget ældre.
Rent intellektuelt er jeg en metusalem.
Heroppe ligger der hele biblioteker. Og egne stykker, der nu kommer op.
"Trommer i natten".
Så kommer "Baal".
Og før da "Biblen".
Et ungdomsværk.
- Et ungdomsværk? De er kun 23. - Jeg skrev det, da jeg var 15.
Så kommer "Gargei".
Og frem for alt min "Sommersymfoni".
Hvor har De pelsen fra?
En sangerinde må have sådan en nu om dage. En pels beskytter.
Smid den.
- De har en mærkelig måde at danse på. - Mærkelig?
Snarere en slags rytmisk gang.
Hvad vil den modbydelige karl dig? Jeg vil ikke have, han rager på dig -
- med sine slimede tudsefingre.
Jeg har sagt til ham, at jeg ikke vil mere.
- Hvad sagde han så? - Han elsker mig.
Han vil gøre alt for mig, bare jeg bliver hos ham.
Jeg kan lugte ham. Som han nærmer sig dig med sin ådselslugt.
- Og som det byder dig imod. - Han lader mig være, hvis jeg vil.
- Fortæl ham, at du er min. - Det ved han godt.
Han græd.
Machiavelli med drivvåde lommetørklæder!
Du må ikke mere tage imod hans penge og tage ham ind i din stue eller seng.
Overhovedet ikke. Jeg vil ikke have det.
Jeg kan ikke forbyde ham at komme i teatret.
- Du må ikke synge for ham. - Jeg er Carmen.
Ja, men også Mar...
Jeg er gravid.
- Med hvem? - Med hvem? Med dig.
Men bare rolig. Jeg gifter mig med Recht.
Dagbog, den 21. marts 1921.
"Jeg har allerede et barn boende hos bønder. Må det leve og ikke håne mig.
Men nu strides også de ufødte om mig.
Jeg kan ikke gifte mig. Jeg må have albuerum og sove alene uden skrupler."
Jeg er sigøjner. Jeg har brug for en, der er anderledes.
En, der kan holde mig, så jeg ikke løber væk.
Jeg er begyndt at skrive film. Jeg har en hovedrolle til dig.
- Elsker du mig stadig en lille smule? - Dumme ged.
Jeg tænker på dig hver dag.
Når jeg bliver 21, kan vi gifte os.
- Ja, men vi har ingen penge. - Så kan vi tage drengen til os.
Kom, lad os gå.
Der, hvor han bor nu, hos vejmanden og hans kone ...
- Er det det rigtige sted? - Det er gode folk.
Frank Banholzer bliver mange år endnu i Kimratshofen og kommer i skole her.
En ældre vejmand og hans kone har taget ham til sig mod betaling.
Forældrene kommer sjældent på besøg.
Fra Marianne til Dem.
"Jeg gifter mig med Recht."
Har De forstået det?
Hun har haft kraftige blødninger. De måtte operere. Hun mistede barnet.
"Fru Recht"? Hedder du sådan her?
Nej. Han kørte mig herhen.
Nu er du fri. Du kan tage til dit engagement i Wiesbaden.
Nu er der ingen hindringer for din karriere.
- Jeg har lige mistet mit barn. - Mit barn, som du ville give ham der.
Efter min første blødning foreslog du selv og din ven Müllereisert en abort.
Jeg ville ikke have det fjernet. Jeg ville beholde det.
Nu skal du se, Marianne.
Det er Frank, min søn.
Jeg og Paula har lige besøgt ham i Kimratshofen.
En kløgtig, kær dreng.
Jeg viser hende brutalt billederne af Frank. Hun brister i gråd.
Jeg kunne kvæle det kvindemenneske. Den luder skal ikke have noget barn.
Mit barn forlod hende, fordi hun ikke var ren af hjertet.
Far ud af mig! Ud! Ud!
Nu kan hun tjene som luder for de andre. Du tilhører ikke længere mig.
Hvad man må lægge mest vægt på ved en skildring af Marianneaffæren.
Halvjøden er forretningsmand, kvinden operasanger, den unge mand forfatter.
Forretningsmanden vil eje hendes ånd, forfatteren hendes krop.
Jeg tager til vandet med Bi. Vi tager solbad i prammen.
Hun ser mageløs ud, slank og fin. Så lærer jeg hende at svømme.
Så han lærte mig at svømme? Den løgnhals.
Jeg kunne da godt svømme. Det lærte jeg, da jeg var 13.
Da lærte jeg at svømme. Eller måske var jeg 12.
I kahytten sidder vi nøgne. Hun har sådan en ren, naturlig facon.
En utrolig ynde og værdighed.
Hun siger, jeg virker maskulin, når jeg taler. Især i ansigtet.
I sengen drenget og fræk og bedst, når der sker noget.
Jeg elsker hende højt.
Der er megen digterisk fantasi med i billedet.
Du har lige været sammen med Bi og nu med Marianne.
- Du kan ikke lade dem være. - Hun elsker mig.
Hun er gået fra Recht. Han kan ikke tilfredsstille hende.
- Fortæller hun dig den slags? - Ja. "Kun du kan tilfredsstille mig."
Hun kender smukke ord for det.
- Tak, Ma. - Gris.
- Lidt mere respekt, om jeg må bede. - Begavede gris.
Jeg vil have Timbuktu og et barn og et hus uden dør -
- og vil være alene i sengen og have en kvinde med i sengen.
- Samtidig? - Ja, det er netop det.
Desuden æblerne fra træet og tømmeret fra træet.
Uden at svinge en økse.
Og træet med blomster, æbler, løv i nærbillede foran mit vindue.
- Var der ellers noget? - Ja. En karl til at gøde.
- Han vil have det hele. - Det hele.
Men hvorfor?
Af den grund, at jeg kun lever én gang.
- Hvem skal være karl? - Altid de andre.
- Sådan noget elskovspladder. - Men store følelser.
Her har jeg grædt i lange, lange nætter.
Var underlagt mine kvalers nød.
Hvis jeg blot ikke havde fået at vide
at du i evigheder mig bedraget har.
Gav gerne alt, hvad jeg ejer
for at få din gunst.
Og det skønt du
du aldrig elsked mig.
Marianne Zoff, 1921:
"En stor mand må gerne lyve. Altid lyve. Hvorfor ikke?
Når man lyver, så man selv tror alt, hvad man siger, er det også kunst.
Men hvem kan lyve om sommeren, når det er så varmt?
Det kan Brecht. Bert Brecht kan alt."
En skønne dag, september var så blå
i ly af blommetræets høje tag
da sad jeg med min stille, lyse pige
som i en yndig drøm ved højlys dag.
Højt på den smukke sommerhimmel
jog mit blik en sky, der var på træk.
Bronnen. Så kom De endelig.
Jeg så ... Som havde jeg aldrig set et menneske.
Det forekom mig, at det, der nu kom, aldrig kunne holde op.
Jeg indså med det samme ...
I det der lille, uanselige menneske -
- der banker vor tidsalders hjerte.
Og blommetræerne er sikkert fældet.
Så spørger du mig, hvad der blev af min pige.
Jeg havde kun ét ønske. Ligesom en skoledreng.
Kærlighed, store kærlighed i verden. Giv mig ham som ven.
Og han bad: "Kærlighed i verden, giv mig ham som ven."
Noget fyndigt, noget teatralsk.
Men det må have vakt nogle følelser i ham.
Det var to meget forskellige mennesker -
- som af en eller anden grund var draget mod hinanden.
- Arnolt. - Bertolt.
- Også med T til slut? - Ja, det tror jeg nok.
- Jeg går ind for små bogstaver. - Hele vejen igennem?
Brecht havde "Baal" i skuffen, og min far havde sin "Fadermord".
Og de stod begge på spring. De var nogle arme stakler -
- der kunne optræde med stil.
- Brecht med sin læderfrakke. - Bronnen, Nordhavets herre.
- Og min far i hvidt jakkesæt. - Brecht, Sydhavets herre.
Generelt i jakkesæt og et herskabeligt anstrøg.
De var en slags asfaltcowboys, der strejfede om i Berlins gader.
De havde ikke engang penge til bussen og gik rundt hele natten.
De gik fra premiere til premiere. Brecht kendte altid nogen.
En regissør eller skuespiller fik dem ind uden at betale for at se stykket.
I Berlin får Brecht fiasko, da han vil sætte Bronnens "Fadermord" op.
Sin egen første premiere får han i Münchens Kammerspiele.
Der er Paula. Hun er flot.
- Jeg har dediceret stykket til hende. - "Trommer i natten".
Din første premiere. Dit ry vokser.
Jeg kan takke Feuchtwanger for, at de spiller mig.
Se der, ved siden af hans kone.
Det er Jhering, kritikeren fra Berliner Börsen-Courier.
- Det er ham, det hele afhænger af. - Bare de kan stave mit navn i Berlin.
Spartakus?
Eller kærlighedens magt?
Blodbadet i pressekvarteret?
Eller alle hytter sit eget skind?
Sækkepiben lyder. Folk omkommer i pressekvarteret.
Husene styrter sammen over dem. Morgenen gryer.
Som druknede katte ligger de på asfalten.
Jeg er et svin. Og svinet går hjem.
Jeg tager en ren skjorte på.
Min hud er stadig hel.
Skrigeriet er forbi i morgen tidlig.
Men jeg ligger i sengen i morgen tidlig og formerer mig.
For at jeg ikke skal uddø.
Glo ikke så romantisk, I ågerkarle.
I lånehajer, I blodtørstige kujoner.
Nu kommer sengen. Den store, hvide, brede seng.
Kom!
Utroligt.
Ja, godt.
Den 24 år gamle Bert Brecht har fra den ene dag til den anden -
- forandret Tysklands digteriske ansigt. Punktum.
Med Brecht er der en ny tone, komma, en ny melodi, komma -
- en ny vision i vor tid. Punktum.
Nej, ikke "kommet". Kun "en ny vision i vor tid". Punktum.
"En sensationel premiere.
Den usædvanlige succes for Brechts komedie 'Trommer i natten' -
- var et nyt tegn på, at det ægte, stærke altid vinder, hvis man tør."
"Til registerføreren på vielseskontor München. Haster!
Afkortning af proklamafristen i vielsessagen Eugen Bertolt Brecht -
- og operasangerinde Marianne Zoff.
På vegne af brudeparret anmoder jeg Dem om at afkorte fristen -
- så vielsen kan ske senest fredag den 3. eller lørdag den 4. november 1922.
Begrundelse: Bruden er gravid i femte måned. Lægeerklæring vedlagt.
For det andet må brudgommen, den fra 'Trommer i natten' -
- berømte dramatiker Bertolt Brecht -
- forlade München for at forberede førsteopførelsen i Berlin.
Han begiver sig ud på en længere rejse med førsteopførelser i hele Tyskland -
- og kan ikke vende hurtigt hjem uden afbræk og store omkostninger."
- Hvor længe bliver du i Berlin? - Jeg har lige giftet mig i München.
Du skal ikke pakke ud nu. Jeg skal bruge værelset i nat.
En pige?
- Hvad så med mig, Arnolt? - Du kender jo Helene Weigel.
- Den begavede? - Hun spiller nu i Staatstheater.
Hun vil blive til noget.
Og hun bor lige overfor i Spichernstrasse 16.
Helt oppe under taget.
- Mener du, at jeg bare sådan ... - Ja.
Hun er berømt for sine desserter. Wienerkøkkenet.
- For en enkelt nat? - For en enkelt nat.
- Brecht. - Aha.
- Er der en seng til mig for natten? - Hvem siger den slags?
- Bronnen. - Jamen så kom ind.
- Det er en dejlig lejlighed. - Synes De om den?
Et atelier.
Og hele byen uden for vinduerne.
Teatre, forlag, aviser, kroer og biografer.
- Alle venner, alle fjender. - Vil De erobre hele Berlin?
- Kan man klare sig her i byen ... - Så skal der spidse albuer til.
Nå! Wienerdessert.
- Søger De seng eller middagsbord? - Begge dele.
Brecht var ikke alene fantasirig, underholdende og sjov.
Han havde også et barns aura.
Uden at ville det tiltrak han blikke, følelser, berøringsforsøg.
Hvad han så, og hvad han hørte om, ville han eje.
De kan godt give en hånd med, hvis De vil ligge blødt derude.
Ville den madras ikke være bedre?
Inde hos mig?
Dertil vil jeg bare sige ...
Sov godt, den herre.
Det er koldt.
Nej!
Et tæppe er for lidt.
Nej!
En skønne dag, september var så blå
i ly af blommetræets høje tag
da sad jeg med min stille, lyse pige
som i en yndig drøm ved højlys dag.
Højt på den smukke sommerhimmel
jog mit blik en sky, der var på træk.
Den var så hvid, langt oppe i det blå.
Da jeg så efter ...
Ja, så var den væk.
Sådan skal det altid være.
Hvad skal være sådan?
Altid en gave.
Ikke en tribut.
"Ikke en tribut."
Paula Banholzer gifter sig i 1924 med den handelsrejsende Hermann Gross.
Hun må ikke få Brechts søn.
Min fars familie slog så også hånden af min mor.
Hun var beklikket med en skamplet, et uægteskabeligt barn -
- med Brecht, den store kommunist, der var udstødt overalt i Tyskland.
Og den mand havde min mor haft et syv år langt forhold til.
Det tog man hende ilde op.
Brechts søn, Frank Banholzer, tjente som soldat i Hitlers hær.
Han omkom i en biograf på Østfronten, da frihedskæmpere sprængte bygningen.
Tak.
Nu kan du øve dig på din musik i dit nye hovedkvarter.
Kom over og spis hos mig i Gabelsberger.
- Hvordan har du fået lejligheden? - Du ved jo, at jeg er skuespiller.
- Den stakkels funktionær ... - En gravid kan ikke tage de trapper.
Helli, du er fantastisk. Hvordan klarer du det?
- Jeg gør mig bare nyttig. - I særlig grad.
- Ingen er som dig. - Som du ikke kan komme uden om.
Hverken kan eller vil.
Og slet ikke nu.
Han bliver en fryd for øjet.
Ligesom faderen.
Madame, vi er Dem begge evigt yderst forbundne.
Altid en gave. Ikke en tribut.
- Sådan skal det altid være. - Sådan skal det altid være.
Så. Forsigtig med den stejle trappe.
Det er heller ikke så nemt mere.
Goddag. De bad mig komme. De skulle bruge en sekretær.
Ja. Frøken Hauptmann. Frøken Weigel.
- Jeg er den tidligere lejer. - Javel.
Kom ind.
Denne vej.
Og ...
- De behersker det engelske sprog? - Jeg har været lærerinde.
- Kan De lære mig det? - If you like it.
Der er en anden ting. Kan De skrive på maskine?
- Med alle ti fingre. - Strålende.
Det får De også brug for. Kiepenheuer er på nakken af mig.
Jeg vil få ham til at betale Deres sekretærløn.
- Tror De, han vil det? - Ja.
Men ...
Elisabeth, det går ikke. Hvad skal jeg kalde Dem?
Bess. Min mor er opvokset i New York.
Bess. Ja, det passer godt til Dem.
- Og De passer mig godt. - Wonderful.
Så mødtes vi, og det første år kom der ingen.
Feuchtwanger kom, men han havde selv nok at gøre -
- med at få has på Berlin.
Og Brecht og jeg talte rigtig meget sammen.
I dag kan jeg knap nok forestille mig, hvad jeg var for en partner dengang.
Marmorhaus viser den nye Chaplinfilm.
Og her ... Jeg har oversat Kiplings digte.
Strålende.
- Hvordan går det med Samson-Körner? - Han vil fortælle sin livshistorie.
Fint. De stenograferer, og jeg skriver en biografi.
Det kan blive en interessant historie. Kortner kan læse højt før kampen.
Pressen elsker den slags.
Steyr-Werke har udskrevet en konkurrence om en ny bil.
Hvad er Berlin uden egen bil?
Bess.
Vi skriver en reklame.
Syngende Steyervogn.
Vi kører dig uden rystelser ...
... så du tror ...
... at du ligger i vandet. Kør os!
- Han følger min hånd med øjnene. - Ligesom hans far.
Hans bror Walter var på besøg. Han skulle sige "frøken Weigel".
At han er onkel til Stefan her, det fik han ikke at vide.
- Hvad med Marianne? - Ægtefællen ved ingenting.
Han er meget diskret, hvad familieforhold angår.
Sig mig nu sandheden. Du står i forhold til Weigel.
- Hvem siger den slags? - Det er kommet mig for øre.
- Det er løgn. - Også at du har et barn med hende?
Og at du altid spiser hos hende og allerede er tæt på det nye barn?
Marianne, du tager helt fejl. Jeg er ikke på god fod med Weigel.
- Du gifter dig vel med hende. - Marianne, jeg er gift med dig.
Og jeg kender kun ét barn, og det er vores Hanne. Forstår du det?
Men hvis du går med en anden mand, er det slut!
Vil du virkelig turnere med denne komiker, Theo Lingen?
Så er der krig mellem os!
Situationen var grusom. Her mig, dér en revolver.
Hit med dråberne. Nissen er flink, men skyde regissøren? Rent mordforsøg.
Omgående virkning.
Den 22. november 1927.
Brecht bliver skilt fra Marianne. Rettens skilsmissegrund:
"På grund af vidnernes tavshed må det anses for bevist -
- at sagsøgte med Theodor Lingen og sagsøger med Helene Weigel -
- skal have drevet kønslig omgang."
Brechts forsøg på at give Marianne skylden for bruddet alene slog fejl.
Brecht. Godt, jeg omsider fandt Dem.
Aufricht er navnet.
Jeg har lige overtaget Schiffbauerdamm.
Deres private teater? Tillykke.
Tak.
Men jeg er i en mindre knibe. Jeg har ikke noget stykke at åbne med.
- En øl, tak. - Så gerne.
"Joe Fleischhacker". Der er Deres skuespil.
Det foregår i USA på Chicagos hvedebørs.
Vi afslører spekulation med brød. Kapitalismens forbrydelser.
- Hvedebørsen på scenen? - Det er røveri. Udbytning af fattige.
Det er ligesom tyveriet af lønningerne -
- hvor direktørerne selv stryger den profit, arbejderne skaber.
- Jeg havde tænkt mig noget andet. - Ophavet til alle andre forbrydelser.
Jeg skal have underholdning.
Jeg sysler måske med sådan et lille venstrehåndsarbejde, for sjov skyld.
"Beggar's Opera".
- Hvad er det for en bog, De har med? - "Beggar's Opera" af John Gay.
- En tiggeropera? - Eller rettere, tiggerens opera.
"Beggar's Opera"?
Stykket er 200 år gammelt og har stadig succes i London.
De trækker vejret forkert, som lægen siger.
Det hele skal ud.
- Hvad handler stykket om? - Personerne er ludere, tiggere, tyve.
- Og en advokat er deres hæler. - Handler det kun om penge?
- Løgn og bedrag. - Glimrende.
Hvad handler det om?
Denne Peachum har opbygget et tiggerimperium i London.
Han tager, hvem han finder på gaden.
Tiggeriets selvstændige håndværkere. Dygtige amatører.
Hans organisation giver dem en plads i byen med masker og tøj fra firmaet.
En arbejdsgiver med sine ansatte. Han ejer produktionsmidlerne ...
Tiggerne bliver udbyttet af ham.
Der er også en interessant figur, en vis Macheath.
En stratenrøver med hang til smukke kvinder og horer.
Og han lyver og bedrager den ene med den anden og den anden med den tredje.
Men så kommer en rigtig røver ham på tværs, og han stjæler hans datter.
Det er godt. Det lugter af teater.
Det handler tiggeroperaen om. Forbrydernes borgerlige levned -
- og borgernes kriminelle liv.
Borgernes forkærlighed for røvere i romaner og nu også på film -
- hidrører fra den fejltagelse, at røveren ikke er borger.
Det har de igen fra den misforståelse, at borgeren ikke er røver.
Aufricht. Den her bagatel betaler De vel.
Ja. Vent. Hvornår må jeg læse det?
I morgen eftermiddag kan De afhente de første scener i Spichernstrasse 16.
Helt oppe under taget.
1. akt, 2. scene. En røver er også et godmodigt menneske.
Macheath vil holde bryllup.
- I hvidt, kræver bruden. Uskylden. - Den er røget.
Men en brudeseng skal der til.
Den smukkeste dag i en kvindes liv.
Der mangler bare udstyret: de store følelser.
Det er operaer fulde af. Det har De jo lært.
Puccini. Ja, netop. Det er det, jeg mener.
Nu kommer den store indlevelses øjeblik.
Det gamle teater viser, hvad det kan. Elskovspladderet.
På parkettet lukker de øjnene. I logerne falder de i svime.
Og det skærer vi nu op. Vi viser den borgerlige kjærligheds kødelighed.
Pengepungen og den fyldte sædblære, det er grundlaget.
- Brecht, De er materialist. - Ja.
Og fra kælder til kvist: det elskende hjerte.
Men røveren er afskåret fra at indgå ægtepagt for stat og kirke.
Men selv uden dokument fra vielseskontoret -
- og uden blomster på alteret er der dog kærligheden.
Eller ej. Det er glimrende.
Den burde synges som duet af det elskende par.
Weill skal skrive musikken. Det ordner jeg med Aufricht.
Kærligheden varer ved ...
... eller varer ikke ved.
Her som der.
- Brecht vil have en masse sange med. - Lys!
Og derfor bygger jeg her i baggrunden en kæmpestor lirekasse.
Piberne udsmykker jeg med englebasser. Musikken skal op af orkestergraven.
Nu skal musikerne ikke være usynlige. De sidder lige her under orglet.
- Alle skal kunne se alt. - Højt over skuespillerne.
Ligesom i cirkus. Sådan skal det også være med sceneskift.
Her vil jeg hænge et halvlangt tæppe. Bagved skifter scenen.
Men man skal kunne se det. Vi fremhæver, at det kun er teater.
- Weill skriver musikken til os. - Weill? Kurt Weill?
Han skriver atonal kattejammermusik. Det skræmmer publikum væk.
- Ikke kattejammer. - Weill skriver fejende musik.
Udsøgte, iørefaldende sange med niveau.
Vil De ikke hellere overtage butikken, Brecht?
Weill har fundet en helt ny tone ... Den fremhæver replikkerne.
Det får folk til at tænke.
Soldater stoler blindt på kanoner
fra Cap til Cooch Bihar.
Hvis de var gennemblødte, og de gik hen og mødte
et helt nyt folkeslag, brune for og blege bag
så hakkede de dem sikkert op til bøf tatar.
Det er godt.
I denne hestestald skal mit bryllup med frøken Polly Peachum stå.
Af kærlighed er hun kommet til mig for at dele livet med mig.
- Operette! Fra først til sidst. - Det er alt for sødladent.
Sig mig engang, Paulsen. Den der blå butterfly ...
- Hvad er der med den? - Kan De ikke undvære den?
Så hellere undvære rollen. Jeg har ingen ordentlig entré.
Skriv sådan en til mig, hr. Brecht, så man ved, hvem der har hovedrollen.
Godt. Vi gør, som han beder om. Weill og jeg skriver en skillingsvise.
En blodig en, hvor han besynger sin udåd.
Godt. Med lyseblå butterfly.
Det er smukt.
Og en hajfisk, den har tænder.
- Og en hajfisk ... - Ja!
Og den har dem i sin kæft.
Og Macheath, han har en springkniv
men den springkniv er fordækt.
Det er godt, Weill. En smuk ironisk kontrast.
Den næsten indladende sang: Har en springkniv ...
Men ordet kunne også være skarpt, så det snitter.
Har en spring-kniv! Og den spring-kniv er for-dækt.
Det ville være bedst, hvis Gerron gav den som gadesanger.
Lige i begyndelsen i forspillet på markedet i Soho.
Det vil glæde Paulsen.
Paulsen! Operette-Paulsen lister rundt som Macheath -
- og hører sine forbrydelser besunget.
- Ud til rampen. - Ja.
Og en hajfisk, den har tænder
og den har dem i sin kæft.
Og Macheath, han har en springkniv
men den springkniv er fordækt.
Soldater stoler blindt på kanoner
fra Cap til Cooch Bihar.
Hvis de var gennemblødte, og de gik hen og mødte
et helt nyt folkeslag, brune for og blege bag
så hakkede de dem sikkert op til bøf tatar.
Bravo!
Aviserne spår en række af 500 opførelser.
500 forestillinger i Berlin! Nu har du erobret byen.
- Nu kommer berømmelsen. - Skål!
Hvad med München, Leipzig, Dresden?
Hamburg, Köln, Königsberg?
- Og hvad med London og Paris? - New York?
Og Moskva?
Helt i hvidt. Brecht og Helene Weigel med deres børn Stefan og Barbara -
- i deres eget sommerhus ved Ammersee.
Også Brecht og Mariannes datter Hanne er af og til med.
Brecht?
Kærligheden varer ved. Eller varer ikke ved.
"Forfatteren Bert Brecht, der giftede sig med skuespilleren Helene Weigel."
Det er et brud på aftalen.
Du blev pålagt byrder, man kun lægger på de sikreste skuldre.
Du blev overset som den mest oplagte.
Man ventede en særlig indsigt af dig.
Derfor spiser de sidst, der er værket nærmest ...
Kokkene. Det ved jeg udmærket.
Sæt derfor ikke dit navn på den endeløse liste over frafaldne.
Sådan var det også. Så hårdt var det. Det var hårdt.
Faktisk for alle.
Men især for dem, der altid var der. Ikke sandt?
Hvad skal man kalde det? Han var en, der ville besidde alting.
Han ville også besidde mennesker.
Han havde altid en kreds om sig -
- af gode venner, også af kvinder, som han ikke kunne undvære.
Marianne Zoff og datteren Hanne. Efter skilsmissen fra Brecht -
- giftede hun sig med Theo Lingen i 1928.
Den afholdte skuespiller reddede sin jødiske kone og Brechts datter -
- gennem Nazitysklands terror.
Goebbels kunne ikke undvære den populære komiker i sine film.
Sikke nogle ansigter.
Maxim Gorkijs roman "Moderen" som film af Pudovkin -
- om historien op til den russiske revolution.
- Det kunne være en rolle for dig. - Jeg er alt for ung.
Pelagea Vlassova mister sin søn i kamp. Hun griber revolutionsfanen.
Som man jagtede dem den 1. maj.
Som man skød efter dem. For øjnene af os lige over for Liebknechts hus.
Det var frygteligt.
Jeg troede ikke, det var muligt.
- De skød en demonstration ned. - Tyve døde, står der i avisen.
- Det er socialdemokraternes værk. - Nej, Helli, jeg mener ...
Jeg mener, hvor virkeligt det pludselig var.
Så tæt på.
Hyperinflation. Verdensfinanskrise. Massearbejdsløshed.
Hele elendigheden under Weimarrepublikkens blanke facade -
- forstår Brecht som kapitalismens uafvendelige systemkrise.
Skrifter af Marx, Engels og Lenin har åbnet hans øjne.
Sammen med Günther Weisenborn dramatiserer Brecht Gorkijs roman.
Efter sønnens død overtager moderen ledelsen.
Hun tilegner sig borgerskabets viden. Hun eksproprierer den simpelt hen.
Hun forstår relationen mellem ejerskab til produktionsmidlerne og udbytning.
Så overtager hun ledelsen og bliver mor for alle sønner.
Hvad taler imod kommunismen?
Den er fornuftig. Alle forstår den.
Den er let.
Du er jo ikke udbytter. Du kan forstå den.
Den er god for dig. Forhør dig om den.
Dumrianerne kalder den dum.
Og de snavsede kalder den snavset.
Den er imod snavs og imod dumhed.
Men vi ved, at den er slutningen på forbrydelsen.
Den er ikke galskab -
- men slutningen på galskaben.
Den er ikke kaos -
- men derimod orden.
Den er det enkelte -
- som er svært at udrette.
Efter Hitlers tiltræden og branden i Rigsdagen begynder anholdelserne.
Venner af Brecht havde advaret ham om en anholdelse.
Også Helene Weigel var i fare. For nazisterne var hun en jødebolsjevik.
Deres pas, tak.
Elisabeth Hauptmann sætter sønnen Stefan på et fly til Prag.
Datteren Barbara anbringer hun hos bedstefaderen i Augsburg.
Der er netop indledt en større politiaktion.
I forskellige kvarterer, fra kælder til kvist, lejlighed for lejlighed.
Man er for eksempel opmærksom på -
- om der blandt de antrufne personer befinder sig politiske eftersøgte.
Endeløse rækker af politibiler -
- med betjente med karabiner og maskinpistoler rykker ud.
Det vækker kolossal opsigt og vanvittig angst -
- blandt kommunisterne og de socialdemokratiske funktionærer.
Danske tekster: Jan Madsen Dansk Video Tekst